Raskausdiabetes
30.7.15
Raskausviikko 30. Jokaikinen viikko on ollut helppo,
kivuton, rela. En ole kärsinyt liitoskivuista kuin kahden viikon ajan (oireet
menivät ohi joogaamalla). En ole kokenut mielialamuutoksia, en ole vollottanut
kertaakaan. Ensimmäiset viikot menivät väsymyksessä ja jotkut hassut ruoat kuvottivat lievästi, mutta en ole oksentanut kertaakaan. En ole kärsinyt
turvotuksesta (muuta kuin jalkojen turpoamisesta Espanjan helleaallon aikaan)
enkä ummetuksesta. Iho ei kuki, hiukset ovat paksuuntuneet. En ole kärsinyt
unettomuudesta (mitä nyt välillä on vaikea nukahtaa, jos sisällä potkitaan).
Maha-asukki ei ole potkinut minua ns. ”munille” tai kipeästi muuallekaan. Voin
edelleen maata selälläni ilman ongelmia. Vielä taivun solmimaan kengännauhat,
joogaamaan, pyöräilemään, uimaan. Syön säännöllisesti ja terveellisesti. Olen
elämäni kunnossa!
![]() |
Tässäpä tämä maha viikolla 30. (Kuva: Pau Ribas) |
MUTTA: sain kaikesta huolimatta raskausdiabetesdiagnoosin! Minä? Normiruokavaliooni ei kuulu vehnä tai sokeri (mitä nyt raskauden aikana on tullut syötyä enemmän lakua ja salmiakkia huimaukseen), mutta Espanjan-matkalla tuli herkuteltua kolmen viikon ajan vehnäpatongeilla, sorbeteilla, muffinsseilla, tummalla suklaalla, soijajogurtilla ja muilla maidottomilla herkuilla sekä cokiksella, sitruunalimulla (alkoholittoman oluen seassa), jääteellä ja muilla makeilla janojuomilla. Neuvola osui suoraan matkan jälkeen ja neuvola-aamuna satuin poikkeuksellisesti syömään vielä makean aamiaisen (sokeripitoista pikapuuroa, banaanin ja teen hunajalla), mitä en tee koskaan. Pissanäyte helähti tummanvihreäksi ja neuvolatäti antoi lähetteen sokerirasitustestiin.
Itse asiassa sokerirasitustestin kuuluisi olla pakollinen kaikille yli 25-vuotiaille äideille, koska niin monen haima käy raskaana
ylikierroksilla, eikä kykene tuottamaan tarpeeksi insuliinia kahden hengen
tarpeisiin. Jostain syystä tästä käytännöstä on kuitenkin luovuttu ja
testaukseen passitetaan lähinnä riskiryhmäläiset: yli 40-v. mutsit,
ylipainoiset, raskauden aikana reilusti lihoneet, sukurasituksesta kärsivät
ja/tai ne, joiden vauva on kasvanut erityisen isoksi. Itse en siis kuulu
riskiryhmään. Kiloja on tullut tässä vaiheessa vain viisi (sikiö, istukka,
lapsivesi ynnä muut härpäkkeet painavat lopussa noin 12 kiloa, joten vielä voi
viimeisten 10 viikon aikana tulla huoletta lisäkiloja), olen alle 40, suvussa
ei ole diabetesta ja vauvan kokokin menee keskikäyrillä.
Sokerirasitustesti sinänsä ei ole mikään kauhistuttava kokemus,
vaikka netissä jotkut järkyttyneeseen sävyyn siitä meuhkaavatkin. Koe tehdään
mahdollisimman aikaisin aamulla, koska sitä ennen pitää olla syömättä n. 12
tuntia. Aamulla otetaan ensimmäinen verikoe (”paastoarvo”) ja sitten imaistaan
kitusiin kolmisen desiä makeaa litkua (maku tyyliä hiilihapoton muumilimu).
Tunnin ja kahden päästä uudet verikokeet, joilla testataan paljonko verensokeri litkusta
nousee. Ikävintä testissä on venailla terveyskeskuksessa tuo parituntinen
(sillä ulos ei kesken kaiken saa poistua).
Tulokset paukahtivat nettiin jo seuraavana päivänä.
Paastoarvo näytti meikäläisellä normaalia, mutta ”muumilimun” jälkeiset arvot
olivat 0,1 yksikköä yli viitteen. Ei siis mikään järisyttävä tulos – ilman
raskautta tätä ei noteerattaisi millään tavalla (ei-raskaana olevien viitteet
ovat myös paljon korkeammat). Mutta kun nyt kuitenkin raskaana olen ja yli
viitteiden mentiin, niin raskausdiabetes (eli tuttavallisesti rd) -diagnoosihan
siitä paukahti. Pakko myöntää, että olen aivan varma, että niin virtsa- kuin verikokeenkin
tulos olisi ollut normaali vaikkapa viikkoa myöhemmin, kun olin jo palannut
normiruokavaliolleni. Mutta mikäpäs tässä, sain neuvolan taholta uuden
harrastuksen: piikittämisen!
![]() |
Piikkiä sormeen! |
Seuraavaksi sain kutsun neuvolan rd-ryhmään, jossa kokoonnuimme kertomaan
syömisistämme ja raskauksistamme. Pakko sanoa, etten todellakaan kokenut
kuuluvani joukkoon. Olin ryhmästä reilusti pisimmällä raskaudessa, mutta silti
pienimahaisin ja normaalipainoisin. Useimmat kertoivat elävänsä vehnäleivällä,
pastalla ja herkuilla ja syövänsä milloin sattuu. Ryhmän vetäjä valisti, että ateriavälit on tasaisen
verensokerin kannalta pidettävä raskauden aikana 3–4 tunnissa, eikä yölläkään
saa mielellään tulla yli 10 tunnin taukoa syömiseen. Lisäksi hiilareita on
saatava tarpeeksi PALJON, jotta kroppa ei rupea itse kompensoimaan tilannetta.
Saamamme ruokavalio-ohjeet eivät siis poikkea arkisyömisestäni juuri mitenkään,
muuta kuin, että minulta poissa ovat maitotuotteet (maidonkorvikkeissa on
huomattavasti vähemmän hiilareita, kuin lehmänmaidossa), vehnä edes täysjyvänä
(Eroon vehnästä -kirjan mukaan täysjyvävehnäkin nostaa verensokereita enemmän
kuin valkoinen sokeri!), margariinit ja muut rasvattomat ja
kevyttuotteet, joita neuvolan ruokavalmentajat niin kovin komppaavat.
![]() |
Testiliuska kastetaaan vereen |
Lisäksi saimme ihkaomiksi mukaamme verensokerimittarit testiliuskoineen ja neuloineen.
Sokeriarvoja testaillaan koko loppuraskaus niin, että joka toinen viikko
mitataan paastoarvo ennen aamupalaa (neljästi viikossa) ja joka toinen viikko
testataan (vain yhtenä päivänä) arvot ennen ja jälkeen syömisten. Toistaiseksi
mitatut aamuarvot ovat olleet reippaasti alle viitteen, ensi viikolla sitten
nähdään, näkyykö arvoissa jotain hälyttävää syömisten jälkeen… Pysykää siis kuulolla!
Myönnän, että asenteeni on rd-diagnoosini suhteen hiukan huono. En oikein usko
koko tautiin omalla kohdallani, kun oireita ei ole ja ruokavalio on kohdillaan.
Kyseessä oli mielestäni enemmänkin tilanne tuon mässäilyloman jälkeen. Mutta
toki mahtavaa, että asiaan tartuttiin ja ”sain” alkaa testailla itseäni, jotta
vauva ei vahingossa rupeaisi yhtäkkiä paisumaan liikaa.
![]() |
Tulos ilmestyy mittariin (aamuarvon tulee pysyä alle 5,3 mmol/L) |
Päällimmäisin ajatus, mikä tästä hässäkästä heräsi oli, että
kuinkahan monet ko. diagnoosin saisivat, jos itsensä testaisivat? Ja edelleen:
miksi raskausajan ruokavalio-ohjeissa ei sokeria ole mainittu sanallakaan, kun kerran
tiedetään, ettei paksuna olevan haima sitä siedä? Itse voin suositella kaikkia yli
25-v. äitejä pyytämään lähetettä testeihin (n. rv 28 jälkeen) varmuuden vuoksi,
vaikkei riskiryhmään kuuluisikaan tai oireista kärsisikään – varsinkin jos sokeria tuntuu menevän enemmän
kuin ennen raskautta. Ja ei muuta, kuin tervetuloa piikittelijöiden kerhoon! J Testauspiikityksillä
välttää useimmiten insuliinipiikittelyt ja raskauden jälkeen ”tauti” (ehkä
enemmänkin ylikuormitustila) häviää lähes poikkeuksetta itsestään.
0 kommenttia